- Vad var det där? -Den kom från ingenstans.
- Och skriket skrämde nästan vettet ur mig. -Nåt slags flygande apa?
Flygande apor? År det här Oz?
Den verkade hoppa snarare än flyga.
- Otroligt hopp. - Det såg ut som en apa, sa jag,
-håret, armarna, benen... -Och näbben.
- Den hade ingen näbb. -Jag laddade ner det. Titta.
Det förklarar ju allt.
Vad begär du? Den försökte döda mig.
Vad i helsike är det?
Vi skickar dit ett team biologer för att ta reda på det.
- Kanske lämplig för en Alpha-anläggning. -Ja, faktiskt.
Bra klimat, gott om föda och vatten. Utmärkt för en utomvärldsbas.
Frånsett de flygande aporna.
Vi börjar komma inom räckhåll, Rodney.
- Rodney? -Kraftig energitopp.
- Märkligt. -Vadå?
Jag vet inte. Värdena är helt fel.
- Jag har tappat styrförmågan. -Verkligen?
- Drivkapslarna har fastnat. -Gör nåt.
Om jag bara visste vad som är fel.
- Rodney... -Vänta lite.
Men om kapslarna har fastnat...
- Jag vet. Vänta lite, bara. -Det är bråttom.
Vad i helsike?
- Strömmen gick. -Håll i er.
Bra. Jag hade fel.
Vi har ström. Men den kommer inte ut ur primärsystemet.
- Inte det sekundära heller. -Varför inte?
Jag vet inte. Nåt slags störning.
Strömmen hoppar hit och dit. Helt utom kontroll.
Tröghetsdämparna är hela, som tur är.
Ån så länge, ja.
- Jösses! -Vad var det där?
Statisk ström. Högspänning.
- Var försiktiga. -Tror du?
Kanske nåt från planeten.
Knappast. Där fanns inget högteknologiskt,
inte ens alteranskt.
Den var förhistorisk.
Det fanns inget ovanligt i planetens magnetsfär.
Det är säkert nåt fel i hopparnas strömförsörjning.
Ett ögonblick, bara. Jag ska räkna ut hur...
- Åh nej. -Vad?
Porten saktade ner oss. Vi är i sjunkande omloppsbana.
Om vi inte får igång den
så brinner vi upp i atmosfären.
Starta uppringningsanordningen. Kontakta porten och be om hjälp.
Jag ska försöka, men radion påverkades också.
Drivkapslarna fungerar igen.
Ja, men bara en, och inte tack vare mig.
Den bara fungerar igen.
- Av sig själv? -Strunt i det.
Fortsätt ringa hem. Jag försöker få oss inom räckhåll.
Jag har goda och dåliga nyheter.
Vad är det?
Uppringningsanordningen fungerar inte.
Systemet är i olag.
Det krävs en komplicerad omkoppling för att...
Och den goda nyheten?
Det var den goda. Den dåliga nyheten är att luften tar slut.
- Slut på luft? -Ja. Inte så bra.
Vi är inom räckhåll.
Jobba med uppringningsanordningen. Kanske vår sista chans.
- Vad hände? -Jag vet inte, men vi är online igen.
- Uppringningen också? -Allt!
Vi har framdrivning, luft, allt.
Atlantis, Sheppard här. Vi kommer in för landning,
men våra system är i olag. Om vi inte är där om tio sekunder,
-skicka en hoppare. -Uppfattat, överste.
Håll i er igen.
Har nån annan hoppare rapporterat problem?
Nej. Säkert en isolerad händelse,
men McKay och Zelenka kollar upp det.
Bäst att inte använda hopparna tills vi hittar problemet.
Okej. Men är planeten lämplig för en Alpha-anläggning?
Ja, perfekt. Frånsett en apliknande varelse som flyger omkring,
-men det löser vi nog. -Apa?
McKay har foton. Han kan visa dig.
Sa du "flygande"?
- Hur går det, grabbar? Har ni lagat den? -Det finns inget att laga.
- Vadå? -Vi gjorde en massa tester.
Hopparen är i toppskick.
Så varför slutade den fungera?
Ingen aning.
Vi kunde inte hitta de så kallade felen.
Hör på, han såg det också, liksom Ronon och Teyla.
Alla primärsystem strejkade.
- Lugn, jag tror dig. -Jag tvivlar på det.
Men jag tror att problemet kan ha orsakats
-av nåt som du omedvetet... -Jag gjorde inget fel.
Lugn. Inget fel på hopparen, alltså.
Inte nu längre.
Jag tvivlar på att det nånsin
-var det. -Det räcker.
Kom igen.
Kontrollrummet, Richard Woolsey här.
Jag åkte fel i en transportör och hamnade i...
Jag vet inte var jag är. Transportördörren går inte att öppna.
Lokalisera mig och öppna, tack.
Hallå?
Rodney? -Jag hör.
Mixtrar du med strömmen igen?
Lamporna blinkar.
Ja, det kommer en massa felsignaler.
Rodney.
- Har du märkt... -Ja.
- Har du nån... -Inte än.
- Har ni hittat felet? -Nej.
Strömbortfall över hela staden.
- Den mobila analyssonden? -Online, full kraft.
Den blev plötsligt instabil.
Ungefär som med hopparen.
Ja, väldigt likt.
Har det spridit sig till stadens system?
Omöjligt. Jag bröt nätverkskontakten
mellan hopparen och Atlantis innan vi kom genom porten.
En tillfällighet, alltså?
- Där är du! Jag försökte nå dig. -kommunikationsfel
- Tydligen. Vad är det? -Vi jobbar på det.
Jag blev nästan träffad av blixten nyss.
- Statisk ström, här? -Ja, i korridoren.
- Precis som i hopparen. -Ingen tillfällighet, alltså.
Vi har ingen ström till stjärnporten!
Va?
Kanske ett virus som sprider sig.
Nej, jag kopplade bort hopparens nätverk just därför.
Felet kan inte ha spritt sig till stadens system.
Bäst att du hittar felet,
för det som fanns i hopparen finns nu i staden.
- Var har du varit? -I andra änden av staden.
Transportören skickade mig felaktigt till östra piren.
Jag fick gå hela vägen tillbaka.
Vi har strömbortfall över hela staden.
Nästan vartenda system är påverkat.
Felet med hopparen har visst spritt sig till Atlantis.
Det är en av flera möjligheter.
- Flera? -Det är möjligt, okej?
Men vi har ingen aning om vad som pågår.
- Jag blev nästan träffad av blixten. -Samma här.
Energin byggs upp på ett ställe och blir till
urladdningar av högspänningsström. Nyckfulla och dödliga.
Jag försökte anropa dig.
Ja, kommunikationerna är ur funktion.
Stjärnporten också.
- Kan vi inte ringa upp jorden? -Lugn. Jag löser det.
Jag gör några beräkningar för att utesluta...
Det där var inte bra.
Okej.
Samla ihop team, sprid ut er över staden,
håll folk lugna tills vi vet vad som...
Vänta.
- Laptopen startade. -Den går nog på batteri.
Nej, den går på elsystemet.
Så inget fungerar utom din dator?
Jag är lika förvirrad som ni.
- Vad är det där? -Det ser ut som en kod.
- Kanske. -Kanske ett budskap.
Hjälp
"Hjälp?
Vem är du?
Dr Weir?
Men hon är ju död.
Det sas så.
Bäst att svara henne.
Okej.
Var är du?
Datorn
I datorn? Hur kan hon vara i datorn?
Svårt nuvarande tillstånd
Vad hände dig?
Subrymden
svårt att kontrollera
försöker
Gjorde du det där?
År du fortfarande där?
Hjälp mig
Rodney?
Rodney, svara.
- Rodney, hör du mig? -Jag här.
Jag är klar.
Prova när ni vill.
- Håll tummarna. -Vad gör du?
Vad det än är,
så har det tagit över stadens system helt.
Det har spritt sig.
Som en massa fragment av program som påverkar elförsörjningen,
kommunikationerna, allt. Jag har lyckats samla in dem
i ett oerhört stort program som,
A, förhoppningsvis stabiliserar systemen,
och, B, gör att vi kan kommunicera med vad eller vem det nu är
som påstår sig vara dr Weir.
År det inte farligt att samla ihop alla dessa program?
Visst, men inte farligare än att låta det här
fortsätta störa stadens system.
Eller bli träffad av blixten.
Jag försöker syntetisera en röst för att kommunicera med Elizabeth.
Om jag kalibrerar rätt så bör hon höra oss också.
Nu så.
- Elizabeth? -Rodney?
Visst låter Elizabeth lite annorlunda?
Jag jobbar på det.
- År du Elizabeth Weir? - Ja, Rodney. Det .är.
Bättre än så blir det inte.
Beklagar att jag ställer till problem.
Vem mer är där? Är John Sheppard där?
- H ej . - Så skönt att höra din röst igen.
Vi trodde att du var död.
Jag är väl det. Min kropp är död, men mitt medvetande är intakt.
Vad hände med dig?
Minns du när jag beordrade dig att lämna mig?
- John! -Elizabeth!
Gå!
Ja,jag minns.
Därefter tog replikatorerna mig till ett laboratorium.
Naniterna i min kropp släpptes loss för att kunna reproduceras.
Jag blev en de! av dem, men även i min nya form
fanns mitt medvetande intakt.
Jag var fortfarande mig själv.
Jag försökte dölja det, men några andra anade det.
De var kvar från Niams gamla grupp.
Ni har visst sett vad de har åstadkommit.
Replikatorgjorda mänskliga kopior av mig och ert team.
- Så du hörde om det? -Först efter att de hade dödats.
Ditt andra, mänskliga jag, trodde att du var förintad.
Det var vad ledarna i gruppen ville att hon skulle tro.
De höll oss medvetet åtskilda a V säkerhetsskäl.
Allt det här är intressant, men det förklarar inte
hur du kunde bli en röst utan kropp i vårt datasystem.
Är det Richard Woolsey?
Ja.
Jag är den nya...
- Din ersättare. -Jag förstår.
Vad hände? Hur hamnade du där?
Vi var på flykt.
Oberoth och de andra jagade oss
därför att vi var avvikare.
Det var bara en tidsfråga innan vi blev fångade och förintade,
om inte ett under skedde.
Och det gjorde det.
Våra uppgifter stämmer. Planeten har förstörts helt.
Några spår av replikatorceller?
Nej. De är totalt utplånade.
Bra.
Äntligen slipper vi oroa oss för dem.
Dags att sätta igång.
Det var inget under. Det var vi. Vi förstörde replikatorernas hemvärld.
Jag vet, och vi är tacksamma,
för nu kunde vi sträva mot vårt mål i fred.
- Du menar uppstigelse? - Just det, Teyla.
Vi fann en lämplig planet och satte igång.
Jag gjorde vad jag kunde för att hjälpa dem.
Jag försökte leda dem i meditation och lära dem hur man frigör sin börda,
men det var svårt.
Det var svårare på grund av att ni alla var maskiner, eller hur?
Ja.
Jag skulle vilja säga att det inte var väntat,
men det var det.
En i Vår grupp, Koracen,
ansåg att det var ett misstag att fly
från vårt teknologiska ursprung
och att vi istället borde försöka finna en teknologisk lösning.
Vi vet att en replikatorhjärna kan digitaliseras och överföras
från en kropp till en annan.
Men jag har upptäckt ett sätt för oss att existera för alltid
som energifält
och effektivt överföra oss till subrymden,
där vi kan röra oss över hela galaxen
utan att hindras av en fysisk existens.
Vad händer då med våra kroppar?
Nanitbanden som håller samman dem skärs av.
- De förstörs alltså? -Ja, men vi behöver dem inte längre.
- Koracen, om det inte fungerar... -Det fungerar.
Du sa att man när uppstigelse
när den fysiska kroppen omvandlas till ren energi.
Jag kan ordna detta för oss. Väl i subrymden
är vi obehindrade att uppstiga till nästa existensnivå.
År du redo?
Klart.
Uppstigelse för maskiner?
Men det fungerade inte.
Det blev ingen nästa nivå, ingen uppstigelse att tala om.
Vi har varit fast i rymden ända sen dess.
Hur är det?
Ständig rörelse och öronbedövande ljud.
Som värsta tänkbara migränanfall.
Nog har jag haft hemska migränanfall, alltid.
Vi börja d e gen om s öka galaxen
efter ett sätt att återfå nåt slags fysisk form.
Vi hittade några andra teknologiskt avancerade samhällen.
Verkligen? Här i galaxen?
Ni anar inte hur många det finns där ute,
som ständigt gömmer sig för Wraiths.
Vi rörde oss i olika datasystem, även Wraith-teknologi ett tag.
- Wraith-teknologi? Verkligen? -Det Var mycket obehagligt.
Men fast vi letade länge,
fann vi ingen teknologi som hjälpte oss att existera
i en form som liknade vår ursprungliga.
Därför kom ni hit.
Du vet att Atlantis datorer är tillräckligt stora
för att rymma hela ert program.
De andra blev alltmer frustrerade och bittra.
Jag bröt mig loss från dem och sökte upp er ensam.
Jag genomsökte galaxen i månader.
Jag upptäckte er hoppare och kopplade in mig på den.
- Du tog nästan livet av oss. - Jag beklagar det.
Mitt nuvarande tillstånd är mycket instabilt och svårkontrollerat,
särskilt när jag försöker interagera med ny teknik,
men jag hade ingen annanstans att ta vägen. Ni är mina enda vänner.
Det är nog ett trick. Nån som låtsas vara dr Weir.
Men tänk om det är hon?
Vi har alteranernas maskin som gjordes åt Fran.
Jag kan skapa en ny replikator...
- Nej! -Jag sätter in en säkerhetsanordning.
Jag menar bara att med alla nya framsteg
-jag har... -Med all respekt
för dina framsteg, så är en sak oförändrad.
Replikanter är alldeles för mäktiga för att man ska kunna lita på dem.
De har härjat i två galaxer.
Du vet själv hur svårt det är att bli av med dem.
- Vad ska vi göra med henne? -Hon kan inte stanna där.
Hon kortsluter ju stadens datorer.
Vi kanske kan överföra henne, eller vad det nu är,
till virtuell verklighet, som vi gjorde med Ava?
Det kan gå, men det blir svårt, särskilt om hon inte själv vill.
Vi pratar med henne.
Rodney, vi har upptäckt onormala energinivåer
-i labbet på södra piren. -Replikatormaskinen
- Hon skapar en kropp. -Hon fann det nog i databasen.
Stäng av strömmen dit.
Det går inte. Jag försökte anropa,
men kommunikationen är nere.
- Vad händer? -Dörren stängdes. Den går inte att öppna.
Flytta dig.
Hämta förstärkning, tunga vapen, och täck alla korridorer.
Hämta C4. Vi ska spränga dörren.
Nix, panelen är förstörd.
Finns det nån annan dörr?
Hej.
- Hör på mig. Jag är Elizabeth Weir. -Hon hade tydligen bråttom.
Hon använde den replikatormall som fanns i maskinen,
-som tillhörde Fran. -John, jag utgör inget hot.
Vem du nu är,
så anser jag förmågan att skapa en replikatorkropp som ett hot.
Elizabeth Weir skulle aldrig göra så.
Maskinen är avaktiverad. Jag tog bort kontrollkristallen,
ingen kan skapa fler replikatorer.
Tro mig, jag ser också problemet med det här,
men efter Rodneys justeringar är denna teknologi inget hot.
Jag kan inte reproducera,
och eftersom mitt medvetande styr kroppen
-så tror jag... -Ditt medvetande?
Ursäkta, men jag är inte övertygad om att du är den du säger.
Inte jag heller.
Jag förstår er tvekan, men jag är Elizabeth Weir.
Jag önskar att jag kunde bevisa det för er.
Det blir nog svårt.
Personlig information eller minnen kan ha tagits
från dr Weirs medvetande när hon fångades.
Jag vet.
Låt mig börja med att ge er värdefull information.
Låt höra.
Vi har tekniska specifikationer på många system vi bott i
sen omvandlingen, även Wraith-teknologi.
Jag har redan laddat ner dem till er dator.
Verkligen? Så bra.
Jag ber bara om chansen att få vinna ert förtroende.
Jag skulle aldrig göra nåt för att skada er eller Atlantis.
Det positiva är att nu när hon är Överförd
till en replikatorkropp fungerar Atlantis datorer igen.
Strömmen är stabil, porten fungerar, liksom kommunikationerna.
Säkert att hon inte kan reproducera?
Absolut. Hon har satt in säkerhetsspärrar.
Om vi flyttar henne till en säker plats så...
Vänta lite!
Du tror väl inte att jag tänker behålla henne här?
Om vi håller henne ständigt bevakad
så minimeras hotet, om hon nu är ett hot,
och vi får mer tid att studera henne.
Det där är en replikator.
Det kan gå fel på alltför många sätt
även om hon ständigt är bevakad.
Ni tvivlade på den första Fran jag skapade,
och hon visade sig säker och tillförlitlig.
Just det. Du skapade Fran. Du skapade hennes medvetande.
Även om du vill tro att denna nya Fran faktiskt är dr Weir,
så kan vi inte vara säkra på det.
Såvitt vi vet kan det vara Oberoth i den där kroppen.
Läskig tanke.
Och om det är dr Weir?
Det är mitt fel.
Jag reaktiverade naniterna i Elizabeth.
Visserligen för att rädda henne, men...
Det var jag som skapade denna röra.
Det borde vara jag som löser problemet.
Jag är skyldig Elizabeth det.
Beklagar, det är för farligt.
Vi håller oss till ursprungsplanen,
vi överför hennes medvetande till virtuell verklighet.
Hon får visa sin ärlighet där hon inte kan göra nån skada.
Ett barn? Teyla.
Jag är så glad för din skull.
- En pojke eller... -Pojke.
Vad heter han?
Torren John Emmagan.
Torren efter din pappa. Och John...
- Överste Sheppard? -Ja.
Du menar väl inte att John Sheppard är...
Nej.
Pappan är en athosian.
Låt mig gissa. Kanaan?
Ja. Hur visste du...
Alltid när du talade om honom, denne "vän", lyste det i dina ögon.
År barnet här hos dig i Atlantis?
Nej.
Han är hos pappan, i utomvärlden.
- Ursäkta att jag stör. -Ingen fara. Vi var ändå klara.
- Jag beklagar det här. -Det är okej. Jag förstår.
Så roligt med Teyla.
Ja.
Hör på,
vi vill alla tro att du är den du säger.
Jag förstår. Ni måste vara försiktiga.
Men det är faktiskt jag, John.
Du måste bara ge mig tid. Du kommer att märka...
- Åh nej. -Vad är det?
De har hittat mig.
Vilka då?
De andra replikatorerna. De är på väg till Atlantis.
- Hur många? -Åtta.
Vi såg vad en enda kunde ställa till.
- Ska vi återkalla sonden? -Det är sista utvägen. Inte än.
Jag behöver den för
att utföra försvarsåtgärder.
- När är de här? -Om några minuter högst.
Kan vi göra nåt för att skydda staden?
Nåt slags brandvägg?
En brandvägg räcker inte.
De hoppar in och ut ur subrymden.
Ån här, än där, helt oförutsägbart.
Jag kan skriva ett karantänprogram
som stoppar abnormiteter i systemet, ett slags antivirus.
- Fast det kommer att ta tid. -Gör vad du kan.
Håll Fran, dr Weir, eller vem det nu är, under bevakning.
Vi överför henne inte till virtuell verklighet än. Vi kan behöva hennes hjälp.
- Du lurade oss. -Nej!
Jag trodde inte att de skulle kunna spåra mig.
Säg åt dem att lämna Atlantis ifred.
Jag ska försöka, det blir lättare när de kommer närmare.
De vill säkert inte skada nån.
Säg åt dem att fara nån annanstans. Det kanske...
Sheppard!
- Fortsätt, Rodney. -...anlänt,
- Kunde inte...programmera systemet... -Rodney'?
Deras kombinerade styrka tar helt över kraftnätet!
- Sheppard! -De är här.
Alla åtta. De angriper stadens dator.
Och antivirusprogrammet?
Jag hann inte göra klart!
Det hade nog inte fungerat.
Radek, återkalla analyssonden
och stäng ner alla viktiga naquadahgeneratorer.
Radek?
Kommunikationerna är brutna igen.
Rodney.
Jag försöker avleda strömmen, men den börjar bli för instabil.
Vi kanske ska återkalla analyssonden? Rodney?
Återkalla analyssonden.
Stäng av all ström utom huvudströmmen.
Du.
Jösses. Han är död.
Vi har etablerat kontakt med en replikator, Koracen.
Han talar för de andra, säger han.
Koracen? Det är Elizabeth Weir.
Elizabeth? Vi var oroliga för dig.
Hör på. Ni måste bort härifrån.
- Ni orsakar svåra skador. -Vi ska försvinna,
men inte förrän vi har fått kroppar, som du.
Vi har redan sagt att det är uteslutet.
Men Elizabeth fick en kropp.
Det var inte vårt val,
och vi tänker inte låta henne behålla den.
Vi vill inte skada nån.
En av våra män är redan död,
så låtsas inte att ni har fredliga avsikter.
Snälla Koracen.
Lämna staden och låt mig förhandla med dem.
Vi kan säkert hitta ett sätt att hjälpa er.
Ja, genom att sätta tillbaka kontrollkristallen
i alteranernas maskin, så att vi kan skapa replikatorkroppar.
- Det är vad ni måste göra. -Och om inte?
Koracen?
Inte bra!
- Porten är ur funktion. -Vi tappar kontroll över staden.
- De försöker stänga portarna till hopparna. -De vill hindra att vi flyr.
- Kan du blockera det? -Jag är utestängd.
Åh nej. De kopplar på analyssonden.
- Energinivån ökar snabbt. -Vad håller de på med?
De dränker staden.
- Upp med skölden. -De har kopplat bort den.
- Några idéer? -Nej, det är ute med oss.
Vattnet står redan över de lägre däcken på de yttre pirarna.
Vattnet tränger in i staden när som helst.
Jag vill att du sänder ett meddelande till dem.
Jag har försökt, och bett dem att sluta.
- De lyssnar inte. -Det är inte mitt budskap.
Inte?
Uppmana dem att fortsätta, att sänka staden.
Förstöra deras enda chans att få fysisk skepnad.
Ni har genomsökt hela galaxen.
Ni vet att replikatorernas hemvärld är förstörd.
Den enda plats som återstår
med den teknologi ni behöver, är den här.
Så förstör den bara.
Förbli fångade i ett tomrum för alltid.
Nivå 1 på södra piren är helt översvämmad.
De vägrar sluta.
Okej.
Då dör vi alla tillsammans.
De stänger av analyssonden.
Staden stabiliseras.
Okej. Nu kan vi förhandla.
Jag har ett förslag.
Jag har redan pratat med de andra, och de går med på det.
Få höra.
Mänskliga kroppar, nanit-tillverkade, men bestående av kött och blod,
som den andra Elizabeth Weir ni träffade.
Vi har inte sån teknologi här.
Men det har vi.
Om ni ger oss tillfälliga replikatorkroppar och ett labb att jobba i,
så kan vi göra det själva.
Överföra ert medvetande från
replikatorkroppar till mänskliga?
Just det.
Som mänskliga varelser är vi precis lika sårbara som alla andra.
Vi äter, sover, blir sjuka och dör,
förmodligen av hög ålder.
Och uppstigelse? Ni eftersträvar väl det fortfarande?
- Ja. -Vänta lite.
Skapa människokroppar, det tar väl tid?
Först måste ni skapa teknologin.
Vi pratar om naniter, att organiskt sätta ihop varje kropp
i detalj från molekylnivå.
Sen måste ni skapa en maskin som överför medvetandet.
Hur lång tid kan det ta?
Replikatorer jobbar snabbt, som ni vet. Inga pauser för föda eller sömn.
- Det är värt att tänka på. -Han kanske har rätt.
Vi får åtminstone kontroll över staden.
Så länge de finns i datasystemet är Atlantis illa ute.
Om vi går med på det
måste deras förmågor bli begränsade.
Inte reproducera, inte ändra form...
Basmodell, uppfattat. Ingen extrautrustning.
De kommer bara att kunna göra småreparationer.
Isolera labbet, sätt ett kraftfält omkring, allt ni behöver för att vara trygga.
Jag har övertygat de andra om att det är deras enda chans.
De kommer inte att orsaka problem.
På hedersord.
Okej.
Jag initierar kraftfältet.
År era team på plats?
- Vi vaktar dygnet runt. -Bra.
När de mänskliga kropparna är klara och de har överförts till dem,
vad händer då?
De kommer att vara precis som andra människor,
så det borde gå bra att släppa dem. Värdefulla allierade.
Och om nån av dem väljer att stanna?
Vi tar en sak i taget.
- Hur går det? -Nästan klart.
Den sista är nästan klar.
Det gick snabbt.
Att skapa en replikator är ganska lätt,
jämfört med människor.
Ju förr de blir klara, desto bättre.
Så snart den sista överföringen är klar ska replikatorkropparna förstöras.
De latar sig verkligen inte, eller hur?
Nej.
Inga pauser, inget Småprat, inget socialt umgänge.
Perfekt arbetsmiljö.
Ronon, du behöver inte vara här hela tiden.
Det går bra.
Han pladdrar hela tiden. Håller aldrig tyst.
Håll mig underrättad.
- McKay! Strömavbrott! -Vad i...
Kraftfältet.
- Vad hände? -En av replikatorerna rymde.
Koracen, ledaren. Han skrev nog ett dolt program
som stängde av strömmen
när de hade överförts till replikatorkroppar.
Kraftfältet stängdes av. De bröt upp dörrarna.
- Var är hon? -Hon förföljer Koracen.
Tre team jagar honom. Vi har tappat radiokontakten.
Följ med dem. Gå till kontrollrummet, försök få igång strömmen.
- Vad gör vi med dem? -Skjut dem.
Fortsätt skjuta. De dör till slut.
Vänta!
Vi visste inget om Koracens plan.
I annat fall vore vi inte kvar här.
Snälla. Vi gör allt ni säger.
Ingen får komma ut. Om de rör sig en centimeter,
skjut dem.
Vänta!
Du ville verkligen lägga vantarna på människokroppar, va?
Människokroppen är svag och bräcklig
och dör till slut.
Ja, och det där med uppstigelse, det struntar du i, va?
Inte alls. Jag är säker på att det finns ett annat sätt,
och med den här kroppen har jag gott om tid att upptäcka det.
- Nå? -De har stängt ner nästan allt.
Strömmen till de viktigaste systemen...
Utom uppringningen och porten.
De tänker förstås försöka ringa ut.
Jag har lyckats få fjärrkontroll över stordatorn,
en omkoppling för att initiera naquadahkraften
till centraltornets primärsystem.
Den är svag, men därefter kan vi i alla fall...
Skriva över replikatorprogrammet
-och återstarta de andra systemen. -Ja.
Skynda på. Vi måste få tillbaka strömmen.
År det nåt jag ska göra?
Var inte i vägen, till att börja med.
Ja. Okej.
Och var tyst.
Stanna!
John, vänta. Låt mig sköta det här.
- Har du inte gjort nog? -Jag försöker hjälpa dig.
Hur då? Genom att rymma?
Jag visste inte att Koracen skulle göra så.
Nog visste hon.
Elizabeth var införstådd med våra planer hela tiden.
Det var hennes idé att komma hit.
Du sa att du flydde från dem, att de inte kunde spåra dig.
Spåra henne?
Det var hon som kallade på oss när tiden var mogen.
Vi följde bara hennes order.
John, hör på mig. Jag var tvungen att ta hit dem.
Det var vår enda utväg.
Jag visste inte att Koracen skulle orsaka så mycket problem.
- Jag trodde inte att nån skulle bli skadad. -Vad trodde du?
Att vi skulle ge er replikatorkroppar och vinka adjö?
Jag trodde inte att vi var ett hot mot er.
Du kanske tror att du är Elizabeth, men det är du inte.
Om ni vill fortsätta ert arbete, så tänker jag tillåta det.
Vi sätter förstås på kraftfältet.
Förstärker säkerheten.
Det är för riskabelt.
Jag trodde att det var ofarligt att ta hit de andra.
Jag hade fel. Jag kan inte garantera
att de eller jag inte orsakar fler problem.
Okej.
Vad vill du göra?
När ni hade reaktiverat nanitcellerna i mig
sa jag att det var en dålig idé. Så mycket har gått fel sen dess.
Men nu vet jag hur jag ska kunna ställa allt tillrätta.
Sätt igång.
Säg till om ni behöver nåt mer för ert arbete.
Tack, Rodney.
Ni måste lova att stanna där ni är
tills ni har konstruerat de mänskliga kropparna.
Ni får inte lämna er hemvärld
och inte kommunicera med andra civilisationer än Atlantis.
Jag ger er mitt ord. Lycka till med befälet, Richard.
Skönt att veta att Atlantis är i goda händer.
- Tack. -Ska vi gå?
Det är inte farligt. Jag går först.
Det är ofarligt.
Säkert att uppringningsanordningen fungerade?
Ja. De skickades till en rymdport.
Det besvarar väl frågan om det verkligen var Elizabeth.
Översättning: Bengt-Ove Andersson